Apurahat ja residenssipaikat Tiede ja taide Itkupilli-sooloesitys äänellä itkemisestä Päähakija Teatteritaiteen maisteri Hyttinen Heli ja työryhmä Hankkeen jäsenet Kuukausiapurahan saajat:Hyttinen Heli, Snellman Ella, Kellokoski Riku-Pekka, Rämä Laura Ryhmän muut jäsenet: Kuittinen Emmi Myöntösumma 20000 € Tukimuoto Yleinen rahoitushaku Alat Esittävä taideEsittävien taiteiden taiteellinen tutkimusMusiikki Myöntövuosi 2022 Jos omistat hankkeen, voit kirjautua sisään ja lisätä hankkeen tietoja. Kirjaudu sisään Jaa: Takaisin apurahalistaukseen Itkupilli (työnimi) on sooloesitys itkemisestä ja kahdesta itkijästä. Esitys on saanut inspiraationsa vaarini isoäidistä, Irinja Reijosesta (1871–1959), joka oli aikansa tunnetuimpia karjalaisia itkijänaisia. Herkäksi kuvailtu, itkevä ja kapinoiva isoisoäitini kiehtoo minua pohjattomasti. Hänen syvältä kumpuavissa itkuissaan on jotakin ikiaikaista ja samanaikaisesti minulle vielä kovin vierasta. Itkupilli-esityksessä Irinja kohtaa Itkupillin, eli itkuisen ja vollottavan alter egoni. Esityksessä Itkupilli pääsee valloilleen, itkee pitkästä ilosta ja etsii verenperintönsä kautta kadonnutta sukupolviyhteyttä itsensä ja Irinjan välille. Tavoitteena on luoda loitsuava ja itkemisen ylistys, itkumanifesti, joka yhdistelee dokumentaarisuutta, klovneriaa ja äänellä itkemistä. Esitys pohtii sukuni esimerkin kautta itkuvirsiperinteen katkeamista, ja etsii perinteisen ja pyhän äänellä itkun rinnalle nykyaikaisia äänellä itkemisen tapoja, törmäyttäen perinteitä esimerkiksi räppiin tai loopperi-kokeiluihin. Itkuvirsien historian aikana itkuvirsien esittämistä on pidetty takapajuisena, epäsoveliaana, kiusallisena ja jopa vaarallisena tunteiden purskahteluna. Rakennamme näyttämöteoksen, jossa leikittelen näillä eri rekistereillä, itken kaikelle ja kaikesta. Itkupilli on rääkyvä ja räkäinen ilottelu, joka ravistelee käsityksiämme itkemisen epäsopivuudesta ja sen “oikeista” tavoista. Esityksellä haluamme osoittaa, että aikanaan sorretulle äänellä itkemiselle tulisi löytyä modernista yhteiskunnasta oma tärkeä paikkansa. Äänellä itku on yhteisöllistä, pyhää ja ritualistista ilmaisua, jonka avulla kuulijoidenkin syvät ja salatut tunnekokemukset voivat tulla kuulluksi. Itkeä voi mistä ja miten tahansa, ja itkeminen voi olla juhlaa. Itkuvirsitutkija Aili Nenolan mukaan useimmissa kulttuureissa kontrolloimaton spontaani itkeminen on sallittu vain pienille lapsille. Siksi Itkupilli edustaa tunteiden sallimista sekä eräänlaista itkun juhlaa. Loppuraportin tiivistelmä Näyttelijä Heli Hyttisen ja työryhmän yhteistyönä syntynyt sooloesitys ITKUJUHLA sai ensi-iltansa Helsingin Tuomiokirkon kryptassa perjantaina 20.10.2023 klo 19. Esitys toteutettiin Koneen säätiön, Taiteen edistämiskeskuksen, Suomen Kulttuurirahaston ja Ida Aalberg -säätiön apurahoilla. ITKUJUHLA-esityksen esityskausi sijoittui 20.10.-27.10. väliselle ajalle ja piti sisällään yhteensä kuusi näytöstä. Kaikki esitykset olivat onnistuneesti loppuunvarattuja, ja esityksen ehti esityskautensa aikana nähdä yhteensä parisataa katsojaa: "ITKUJUHLA on omaelämäkerrallinen sooloesitys äänellä itkemisestä ja kahdesta itkijästä eri aikakausina. Esitys on saanut inspiraationsa näyttelijä Heli Hyttisen isoisän isoäidistä, Irinja Reijosesta (1871–1959), joka oli aikansa tunnetuimpia karjalaisia itkijänaisia. Heli Hyttinen (1995–) sen sijaan on helsinkiläinen näyttelijä ja oman elämänsä itkupilli. ITKUJUHLA kurottaa yli sukupolvien etsien yhteyttä Irinjaan. Esitys on itkemisen ylistys, jossa dokumentaariset arkistomateriaalit ja muistojen uudelleenkuvittelu yhdistyvät toisiinsa luoden räkäisen itkujuhlan. Tuomiokirkon kryptassa asetutaan loputtoman kaipuun, hikisen ikävän, rituaalien, kohti kurottamisen ja apeutumisen äärelle." Takaisin apurahalistaukseen